ХАЙД, ДЖЕКИЛ И АЗ = Епизод 14 =
Робин. - Д-р Юн, тук съм.
Пристигнах. - Добре.
Мога ли да дойда сега?
Разбира се, качвайте се.
Добре.
От днес балоните са строго забранени.
Топче.
Имаше топче.
Робин е разбрал.
И Сухьон е…
Д-р Юн Теджу.
Сега как е?
Не казахте ли, че не сте възприемчив към хипноза?
Наистина ли е Юн Теджу?
Току-що позвъни на звънеца.
Робин? - Да.
Ти ли си?
Ти ли си И Сухьон?
Влезте.
Седнете. Искате ли чай?
Да, моля.
Значи си спомняте отвличането като Гу Соджин?
Да, преди помнех само част, но сега доста повече.
Д-р Канг ми спомена нещо преди…
Че съм създаден от Соджин,
заради травмата, която е получил от отвличането.
Това отвличане е било нещо като мое начало.
Соджин рядко говореше за всичко това.
С него прекарахме всичките тези години във война.
Значи спомените ви не са в следствие от някакво припомняне?
Не са. - От моя гледна точка
той не е успял напълно да забрави случилото се
и все още държи здраво някои от спомените.
Но какво значи това? - Означава, че когато бе отведен
на онова място отново и принуден да си спомня,
всичко се е върнало такова, каквото е било,
и той не е могъл да издържи товара.
Може би е предал тези спомени на мен.
Да.
И се е скрил.
Не знам дали си заслужава да се крие точно от тези спомени.
Моля?
Аз и Соджин оценяваме нещата различно.
Нямам представа как той е гледал на цялата тази случка.
Какво си спомняте вие?
Ами…
Голяма бъркотия е.
Някои неща са много ясни, но други - не.
Добре, тогава нека ги съберем.
Да видим дали ще успеете да си спомните всичко.
Причината да се появите… и причината Гу Соджин да изчезне.
Хипноза?
Предлага хипноза.
Той започва с хипноза.
Да започваме ли?
Трябва да се фокусирате.
Ще броя до три.
Едно.
Две.
Три.
Робин?
Нали не мислиш, че наистина е хипнотизиран?
25 декември 1992 година.
Коледа е.
Вие сте в увеселителния парк.
Какво правите сега? - Стоя на едно място.
Къде? - Пред Призрачната къща.
Да влезем ли вътре? - Не.
Защо? - Чакам.
Кого? - Приятел.
Защо? - Той ми каза да дойда.
В Призрачната къща? - Той е там.
Приятелят ви е там? - Да.
Влизам вътре. - Добре.
Влезте.
Скоро ще ви отвлекат, нали? - Завличат ме.
Сигурна ли си, че не е хипнотизиран?
Завличат ви? - Да.
С приятеля ви? - Да.
Заедно? - Да.
Не, не е точно така.
Соджин го взимат първи, а Сухьон сграбчва нападателя.
Сухьон се опитва да разбере какво правят със Соджин.
Сухьон продължава да се опитва,
макар нападателят да се мъчи да го изрита.
"Не прави това със Соджин, господине!"
И тук нещата стават различни.
Има разлика във вашите спомени…
и моите.
Не е ли така?
Да, така е.
Чудите се откъде го знам?
Това е защото… - Защото…
Ти си… - Аз съм…
Аз съм твоят приятел.
И Сухьон.
Съмнявах се…
Как може да е истина?
Пипнахме го! Влизайте!
Хана, остани тук, по-безопасно е.
Отдавна исках да се срещнем.
Исках всичко да приключи.
Целият този гняв, който криех през годините…
Има едно определено нещо, което ме ядосва особено много.
Макар толкова отчаяно
да чаках този момент през целия си живот…
Защо трябва да говоря с Робин, докато ти се криеш?
Защо не можеш да ми кажеш всичко директно?
Сухьон.
И Сухьон.
Гу Соджин?
По-бързо!
Качваме се, блокирайте асансьорите!
Полицията е обградила сградата.
Чули са целия ни разговор и вече знаят, че си И Сухьон.
Млъкни.
Няма да свърши така.
Полиция! Отворете!
И Сухьон, отвори вратата!
Всичко свърши. Приеми го.
Това може да е последният ни шанс да поговорим.
Първи и последен път… в който сме един срещу друг.
И Сухьон, отвори вратата!
Ще трябва да разбием вратата!
Повикай подкрепления! - Веднага.
Обадете се на 119! - И Сухьон, отвори вратата!
Първо искам да се извиня.
Искрено съжалявам за това, което ти причиних,
и за годините, в които не исках да си спомням.
Извинение? Така ли разбираш истинското извинение?
Дойдох не само заради него. - Очакваш и от мен нещо?
Няма за какво да ти се извинявам. - Не.
Дойдох да разреша нещо. - Какво?
Те унищожиха живота ни, когато бяхме още млади, и ни изоставиха.
Този инцидент ни остави празни черупки.
Но все пак се нуждаем от едно и също.
Истината за този злощастен ден.
Какво стана?
Защо изключи?
Директор Гу? Директор Гу!
119 идват ли? - Да, скоро ще бъдат тук.
Значи наистина не знаеш? - Да знам какво?
Не си ме повикал заради това, нали?
Не си и помислял, нали? - За какво?
За баща си.
Не знаеш, че баща ти е работил с похитителите, нали?
Не ме разсмивай.
Това е невъзможно. - Сигурен ли си?
Да! Не си измисляй глупости. Нима обвиняваш баща ми за всичко?
Били сме измамени. - Измамени?!
Измамени!
Кой ти дава правото да се правиш на жертва?
Ти избяга и не загуби абсолютно нищо. Какво те прави жертва?
Никой от нас не искаше това да се случва!
Ти и аз… не сме искали да преживяваме това.
Значи… баща ми трябва да е отговорен за случилото се?
Не.
Баща ми никога не ме е изоставял.
Твоят баща беше този, който ни изостави.
Отвори!
И Сухьон, отвори!
Какво точно искаш? - Бяхме малки деца.
Две малки деца, изоставени от собствените си бащи.
Не, не е вярно.
Не и аз. - Признай го.
Не е нужно да е веднага. Важното е, че и двамата оцеляхме.
Колкото и трудно и ужасяващо да беше,
нима оцеляването ни не е най-важното?
Пред нас има още много път, нали?
Смешно е. Трябва ти извинение,
за да продължиш да си живееш спокойно.
Няма доказателство, че баща ми е направил всичко това.
Ти само мислиш, че си спомняш.
И се очаква аз да ти повярвам?
Точно на теб не бих.
Манипулирал си спомените в главата си.
За да можеш да избягаш отново.
Понякога наистина се съмнявам в себе си, защото се чудя
чудя дали не съм си измислил нещо, както и ти каза.
Нещо, зад което да мога да се крия.
Прекарах целия си живот в самообвинения и съмнения.
Затова искам да разкрия всичко.
Дай ми отговора, който търся. Можеш ли?
Наистина ли не помниш? - Не, не помня.
Отговарям ти честно.
Последно предупреждение! Отвори!
И Сухьон!
Време е разговорът ни да приключи.
Д-р Канг е тук.
Намери я.
Д-р Канг е тук?
Подкреплението още ли го няма? - Къде ли са?
В лобито. - Кажи им да се качат по-бързо!
Д-р Канг!
Хванете го!
И Сухьон!
Тръгна по стълбището! Хванете го!
Спри на място!
И Сухьон!
Той слиза с асансьора от петия етаж. Още е в сградата.
Замръзни!
Бавно легни на земята и сложи ръце на главата!
Тази песен ви е позната, нали?
Всички вие
знаете тази песен, нали?
Приятна работа.
И какво се опитвате да ми кажете?
Как можахте да го изпуснете?
Беше песента. - Песен?
Каква песен? - Пускаше ни я по време на терапията.
Явно ни е хипнотизирал с нея.
Да, и мускулче не можахме да повдигнем!
Директор Гу!
Д-р Канг.
Добре ли сте? Ранен ли сте?
Защо изключихте микрофона? Обещахте да не го правите!
Ами ако се беше случило нещо?
Любовта не знае граници. - Как мина?
Той се измъкна.
Обхождаме всички зони,
а след като вече знаем кого търсим, ще бъде по-лесно.
В момента сме… - Д-р Юн Теджу е И Сухьон?
Соджин, съжалявам! О, боже!
Трябваше да се сетя, по-бързо схващам от останалите!
Имах някакво предчувствие за този тип.
Поне се радвам, че д-р Канг е жива и здрава.
Аз съм виновна. Не прецених действията си.
Когато разбрах, че Юн Теджу е И Сухьон,
помислих, че простият факт, че и двамата сте живи,
ще бъде достатъчен, за да си простите
и да заздравите връзката си.
Ти не знаеше за парчето спомен, което не си спомнях.
И Сухьон е същият като теб.
Той е изтрил някои от спомените, които не е могъл да понесе.
Най-силна болка изпитваш от онова, което оставяш да тлее.
Ти си обърнал болката си в самообвинение,
а И Сухьон я е превърнал в чувство за мъст и ярост.
Що се отнася до баща му, още не е проверено.
Сухьон го отрече, а аз разчитам на спомените си.
Но пък ако се окаже истина? - Ще стане много опасно.
Ако той трябва да приеме и признае истината сега…
Вече е отишъл прекалено далеч.
Може да е започнал без особени планове,
но вече е престъпник и животът му е провален.
Няма какво друго да губи. - Не.
Останало му е още нещо.
Още едно оръжие, с което може да те атакува.
Трябва да го спреш.
Влез.
Чух, че трябва да проверят кръвното ви.
Ти ли си Чанг Хана? - Да.
Сигурно съм ти причинила много неприятности.
Благодаря ти за всичко. - Не, няма защо.
Радвам се, че сте добре.
Още повече се радвам, че останахте на страната на Соджин.
Намерили са д-р Канг? - Да!
Соджин, Робин и Хана измислиха план за действие!
Дори разкриха това, че д-р Юн е истинският И Сухьон.
Какво? Юн Теджу? Ученикът на Канг?
Да, обявен е за национално издирване.
Снимката му е навсякъде, няма къде да избяга.
Скоро ще го хванат. - И…
Директор Гу не е изчезнал. - Какво?
Какво значи това? Изиграл ли ни е?
Да, нещо такова. Всъщност съм доста разочарован.
Не помните ли какво ни каза д-р Мински?
Че изчезването на Гу ще е най-важният знак.
Да, така беше. - Каза, че ще е опасно,
ако продължи да изчезва,
но всъщност той не го е правил достатъчно често, че да е проблем.
Моля ви, председател Гу.
Спрете да плашите, че ще го пратите в чужбина,
или ще го заключите в болница.
Секретарю, вече започваш да звучиш…
Директор Гу.
Макар и да беше за съвсем кратко…
Мисля, че вече ви разбирам по-добре.
През цялото време
вярвах на д-р Юн.
Но в момента, в който разбрах, че е И Сухьон…
Чувствах се, сякаш вече няма на кого да се доверя.
Почувствах се толкова глупава,
заради това, че съм се доверявала.
Стори ми се, че вече не мога да разбирам хората.
Във вашия случай…
били са баща ви и най-близкият ви приятел.
Да разберете, че бащата на приятеля ви…
Ако бях на ваше място,
не знам дали щях да оцелея.
Справили сте се… великолепно.
Защо не казвате нищо?
Да има някой в стаята, докато оставям съобщение на Робин…
Не съм си го представял.
Най-накрая се срещнах с И Сухьон.
Имахме късмета да измъкнем д-р Канг от лапите му.
Не успяхме да задържим И Сухьон,
но хората вече знаят за него.
Благодаря ти. Наистина.
Постигнахме само половината от целта, без теб нямаше да успеем.
Има едно нещо, което не ми харесва.
Фактът, че това е единственият начин да се срещаме.
Топче. Имаше топче за игра.
Мисля, че знам кой е И Сухьон.
Той е д-р Юн Теджу.
Наистина ли беше трудно?
Какво има?
Какво сънуваш?
Не знаеш, че баща ти е работил с похитителите, нали?
Две малки деца, изоставени от собствените си бащи.
Не, не е вярно.
Преживели сте истински кошмар.
Нима само Соджин иска да забрави?
Аз съм различен.
Различен съм от Гу Соджин.
Не може да е вярно.
Човекът, отговорен за отвличането
на д-р Канг и на Гу Соджин е идентифициран като И Сухьон.
Значи полицията още не го е намерила?
Така изглежда. Ами ако пак направи нещо лошо?
Номерът, който набирате…
Робин, аз съм. Ще се обадиш ли на Учонг?
Притеснена е за теб, а аз се тревожа, когато тя се тревожи.
Обади й се на всяка цена, ясно?
Нали това щеше да направиш?
Да, но защо… - Какво мислиш?
Успокоявам страховете си.
Истинското му име е И Сухьон и е на 33.
Американски гражданин, без данни за осиновяване.
Записан е като син на Юн Сонгми.
Не сме намерили нищо, понеже е американец?
Именно.
През 2011 г. д-р Канг е работила в болницата "Джонс Хопкинс"
заедно с него в продължение на 2 години.
Тогава той е започнал да крои плана си за отмъщение
и умишлено се е сближил с д-р Канг.
Върнал се е в Корея с докторката през 2013-та
и си е намерил работа в болница Ханкьол.
Конфискувахме компютъра на И Сухьон.
Той е следял Гу Соджин всекидневно.
Всички ключови думи са свързани с Гу Соджин.
Значи внимателно е планирал всичко? - Да.
Какво друго разкрихте?
Има два офиса, регистрирани на негово име.
Претърсихме ги. Още не сме го намерили.
От справката за телефонните обаждания забелязахме,
че той няма никакви приятели,
нито каквито и да било други контакти.
Стана ясно, че само Гу Соджин,
Чанг Хана и Ан Сонгун са говорили с него.
Вече можем да се заемем с няколко основни точки.
Близките на Гу Соджин и Чанг Хана са в опасност,
а похитителят… - Чонг Маншик.
Той е в болница на затвора Теянг, нали? Предупредете там.
Възможно е той да е следващата цел.
Ало?
Да.
Да, разбирам.
За какво беше? - И Сухьон, дето го търсят…
Може да дойде в болницата. Трябва да внимаваме.
Нужно е да мине на скенер. - Давайте.
Може ли да свалите маската?
Помолих ви да свалите маската.
Защо се бави толкова?
Ето го.
Дадохме му успокоителни, за да не изникнат проблеми.
Нека да си почива. - Разбира се.
Животът, който водих след отвличането…
Наистина преживях много.
Но…
Не мислех, че ще понеса да те видя отново.
Затова се стараех да те отбягвам.
Просто…
Просто исках да изгниеш в затвора.
За убийство, за което не знаеш,
но то да е достатъчно за греховете ти.
Не мисля, че ще е достатъчно.
Няма цена за греховете ти.
Какво? - Чонг Маншик отишъл към скенера,
но от там се върнал друг човек.
И Сухьон е бил в стаята със скенера. - Затова им се обадих да пазят!
Как не са разбрали, че е друг? Заблудили са се от няколко бинта?
Ако ги е хипнотизирал, както направи с нас, те са били беззащитни.
Трябвало е да има нещо, което предшества хипнозата!
Не помниш ли? "Знаете тази песен, нали?"
Не е ли нещо универсално, а?
Всеки човек може да се хване!
Значи пак сме се изложили?
Не е ли по-правилно да подадем оставка, а?
Ще запазя позицията си и се кълна, че ще го заловя лично.
И Сухьон е отвлякъл Чонг Маншик?
Иска да се увери в историята, която му разказах.
Да, определено е обсебен.
След като вече е хванал Чонг Маншик,
не знаем какъв ще е следващият му ход.
Ще трябва да затегнем защитата около вас с Чанг Хана.
Как предпочитате да действаме? - Не е нужно.
Тук вече имаме добра система. - Очаквах го, с толкова пари и сила.
Но все пак се тревожа за Чанг Хана.
Къде е тя сега? - В къщата ми.
Разбирам… Какво? - Ние живеем заедно.
Забравих, че имате връзка.
Да, разбирам.
Ние ще се погрижим за себе си. Няма да излизаме от вкъщи.
Да.
Да, разбирам.
Още ли спиш?
Зле ли се чувстваш?
Иди да купиш каша и сокове.
Защо? Тя болна ли е? - Има температура.
Имам лекарства, но е нужна и храна. - Разбрано.
Будна си.
Много ли ти е зле? Да повикам ли лекар?
Не, няма нужда. Просто преумора.
Лежи си.
Имаш висока температура.
Какво беше казал докторът?
Затопли тялото, когато спре да се поти.
Приготвил съм чай.
Това го дръж в ръце.
Съжалявам.
Сигурно ти е било нервно, колкото и на мен.
Дори не помислих дали ще има ефект върху теб.
А и сигурно много си се шокирала от истината за Юн.
Грешах. Трябваше да се грижа по-добре за теб.
Ънчан? Радвам се, че се обади.
Чанг няма да идва на работа за известно време.
Да, заради престъпника. - Дай ми телефона.
Обаждайте се на Куон, ако имате някакви проблеми.
Добре.
Директор Гу.
Не можеш да ходиш на работа. Сериозен съм.
Защо? - Заради И Сухьон…
Отвлякъл е похитителя ни.
Стой в къщата, защото е добре защитена.
Недей да се тревожиш. Почивай си.
За първи път от години си взимам почивка.
Както казах… Искам да направя нещата, към които се стреми сърцето ми.
Нека се опитаме да направим нещо заедно.
Случайно…
миналата вечер…
Не, няма значение.
23:50 вечерта.
7:40 сутринта.
Почти осем часа.
Не, направих правилното нещо.
Правилно беше.
Хана е болна. Ти не знаеше ли за това?
Ако си знаел, трябваше да ми кажеш.
Знаеше, нали?
Болна е?
Робин? - Хана!
Болна ли си?
Пи ли лекарства, яде ли нещо?
Взех лекарства и д-р Гу ми донесе попара.
Гу Соджин би направил това.
Стой в леглото, веднага се връщам.
Братле, аз съм. Можеш ли да ми напазаруваш?
Трябва ми телешко, морски охлюви
и червено вино… също и свежи плодове.
Да, ягоди стават.
Добре.
Робин?
Какво правиш?
Видя ли съобщението на Соджин от вчера?
Правило №1.
Докато си с мен, споменаването на Соджин, директор Гу и т.н.,
е строго забранено.
Правило №2. Следващите 12 часа принадлежат изцяло на мен.
Или ще спиш по-малко, или ще спиш през деня,
но искам цялото ти внимание.
Какво друго?
Не се смей. Това е правило №3.
Още не съм съгласен с онова, което каза.
Не си мисли, че всичко ще се забрави ей така.
Ще чакам, докато не получа отговор.
Съжалявам, че заспах миналата нощ.
Знам, че ти беше при мен.
Благодарение на теб спах много добре.
Тогава защо си болна? Това ме натъжава.
Не ти ли се вижда странно, че никога не съм се разболявала?
Откакто се върнах в Корея, не съм имала нито един спокоен ден.
Едва не умрях на няколко пъти
и всеки път се появяваше ти и ме спасяваше.
Защо просто…
не си отдъхнем?
Ела с мен.
Напръскала ли си се с нещо?
Защо? - Защото миришеш на рози.
Всичко е наред.
Кажи ми.
Баща ми… онова, което се случи…
Заедно ли планирахте отвличането?
Какво каза? Кажи го пак.
Какво? Кой е работил с теб?
Баща ми не е такъв човек. Той умря, докато идваше да ме спаси.
Никога не би работил с боклук като теб!
Всичко е наред.
Искам само истината.
Не. - Какво?
Не е вярно. - Кое не е вярно?
Избирай отговора си мъдро.
Животът ти ще зависи от него.
Честен съм, не е вярно.
Кажи ми кое точно казваш, че не е вярно.
Това, което се случи… - Кажи ми какво имаш предвид!
Твърдя,
че не сме работили заедно.
Сигурен ли си? - Да.
Баща ми…
няма нищо общо? - Няма.
Баща ми
не е бил твой човек? - Не беше!
Баща ми
не е знаел нищо? - Да.
Сигурен ли си? - Да.
Сигурен ли си?! - Да!
Този боклук!
Сметка? - Купил е лекарства.
Разследваме случая.
Къде? - Квартал Кангдонг.
Памук и антисептик.
Купил е и превръзки.
С тези покупки… - За рани са.
За Чонг Маншик ли са? - Явно.
Значи още не го е убил.
Според Гу Соджин, Сухьон иска да се увери в нещо.
Но какво точно?
Този човек ли беше? - Да, този.
Сигурна сте?
Да, напълно. - Чудесно, благодаря.
Не се страхувай. Още е рано да умираш.
Имаме
още много неща да направим.
Автогарата? - Да.
Купил е лаптоп в Сангдо рано сутринта.
Проследили са кредитната му карта. - Ползвал е кредитната си карта?
Ето къде е бил И Сухьон през последните два дни.
Преди 2 дни е забелязан в аптека в Кангдонг.
На следващата сутрин е бил на автогарата.
След това в магазин в Ансонг.
После на бензиностанция в Иксан. Следва ресторант в Тегу.
Тази сутрин е бил забелязан в магазин в Пусан.
Както виждате, той се стреми да върви на юг.
Следим го, защото използва кредитните си карти.
Мисля, че той знае, че можем да го проследим.
Не е ли странно? - И защо пътува на юг?
Едва ли има някакви връзки там.
Детектив Чанг, отиди в Пусан. Поискай помощ от местното управление.
Пусан? - Да.
Там е бил забелязан за последно.
Може ли да ми кажете защо? - Не.
Какво е всичко това? - Моля?
Хладилникът е препълнен. - Това ли?
Робин ме помоли да напазарувам.
Защо? - Добър готвач се оказа.
Сготви разни вкуснотии за Хана, когато разбра, че е болна.
Да, председателю. Сега тръгвам към къщата.
Да, директорът се справя по-добре, отколкото очаквах.
Ще ви се обадя, когато го проверя.
Какво беше това?
Да вечеряме.
Седни.
Няма ли да седнеш?
Това… каквото си мисля ли е?
Правите го заради Робин?
Не, не позна.
Просто си мислех, че ще е добре да вечеряме заедно.
Влезе секретарят.
Каза, че всичко е било като в сън, нали?
Когато си разбрала за моята болест.
И за мен беше като сън.
Часовете, които съм прекарал с теб като Робин,
са като незапомнен сън.
Но ти помниш всичко.
Спомняш си събития в живота ми, които са черни петна за мен.
Искам да си ги спомня с теб.
Как? - Просто ми разкажи за тях.
Какво съм ти говорил аз като Робин,
какво те е карало да се смееш и усмихваш.
А и как…
съм ти доказвал любовта си.
Май спря токът.
Скоро трябва да дойде.
Ти и аз.
Още имаме истини за разкриване.
Без покана и без позволение…
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Eastern Spirit ® 2015